Praėjo pakankamai laiko nuo momento, kai Garis Kasparovas (Гарри Каспаров) Linarese paskelbė apie savo pasitraukimą iš profesionalių šachmatų. Ši naujiena trenkė kaip žaibas ir iššaukė galingą nostalgijos bangą. Tiek iš tryliktojo Pasaulio čempiono gerbėjų pusės, tiek ir iš jo nemėgusiųjų. Nugriaudėjo griausmas, ir šachmatų gyvenimas patyliukais įėjo į įprastą vagą. Jau be Kasparovo.
Tada tuo neįmanoma buvo patikėti, o dabar? Įvykių šachmatų pasaulyje nestinga, bet apie Kasparovą... jau nė žodžio! Lyg jo ir nebūtų buvę-mus pasiekia tik jo užjūrio susitikimų, derybų aidai ir šykščios «Komitetas 2008», kurio pirmininku praėjusią žiemą Rusijoje buvo išrinktas Kasparovas, posėdžių suvestinės. Aplinkui nebesijaučia nei nostalgijos, nei skausmo-toks jausmas, kad Kaisė ir jos Numylėtinis per 30 bendro gyvenimo metų tiek pavargo vienas nuo kito, kad kažkuriam laikui pasistengė pamiršti apie savo tandemo egzistavimą... Ir visgi ramybės neduoda du klausimai: kodėl tai atsitiko, ir būtent dabar, ir kada Kasparovas grįš, jei iš viso ketina sugrįžti? Su šiais (ir kitais) klausimais aš kreipiausi turbūt į artimiausią Gario (suprantama, po jo mamos) žmogų, ilgametį trenerį, praėjusį su juo ugnį ir vandenį-Aleksandrą NIKITINĄ, neseniai atšventusį 70-ies metų jubiliejų.
– Sakykite prašau, Kasparovo sprendimas pasitraukti Jums buvo šokas ir didžiulis netikėtumas? – Negaliu sakyti, kad šokiravo mane...Kai Garis ruošėsi į Linaresą, iš pokalbių, frazių nuotrupų jaučiau, kad sprendimas pasitraukti bręsta.Ir kai po apmaudaus pralaimėjimo Topalovui jis sušaukė spaudos konferenciją, pradžioje pagalvojau, kad tai jis padarė tik dėl emocijų. Bet paskui, išanalizavus situaciją, supratau, kad tai nebuvo spontaniškas sprendimas. Taip kad šoko man ir nebuvo-šokas buvo šachmatų pasauliui. Aš, aišku, netikiu, kad Garis išėjo negrįžtamai. Nes labai jau daug jo sąsajų su šachmatais-na, kad ir jo daugiatomis ir ilgametis darbas «Mano didieji pirmtakai» («Мои великие предшественники»). Manau, po kokių metų-kitų jam subręs noras grįžti. Ir esu beveik tikras, kad kai praeis pirmoji susierzinimo banga, jam kils noras vėl truputį pažaisti šachmatais. Galbūt netgi visai ne už ilgo... Suprantama, tai nebus kova nei dėl pasaulio čempiono vardo, nei dalyvavimas superturnyre, bet kodėl Kasparovui pavyzdžiui nesužaidus greitaisiais šachmatais, nepakovojus su kompiuteriu ar nesurengus simultano kokiai nors rinktinei?
– Kaip Jūs suformuluotumėte jo išėjimo priežastį ? – Jei ne jo įsitraukimas į politiką (ne šachmatų-tikrąją politiką), ne jo titaniškas darbas «Mano didieji pirmtakai», kuris, kaip aiškėja, bus ne keleto, o keliolikos tomų, Kasparovas dar galėjo žaisti ir žaisti.Jam užteko jėgų ir, tuo labiau, pasiruošimo lygio (jo persvara prieš likusius kaip ir anksčiau buvo didžiulė-tie dveji «juodieji metai», kai šachmatų publika pajautė, kad ir Gariui galima įžnybti, jau baigėsi), bet jis tokia įvairiapusė asmenybė, kad užsiimti vieninteliu darbu jis tiesiog nesugeba.Pagal asmenybės įvairiapusiškumą tarp didžiųjų šachmatininkų jį tegalėčiau sulyginti nebent su Emanueliu Laskeriu. Jo stulbinantys planai ir galimybės! Kaip šachmatininkas, jis viską ir visiems jau įrodė. Kaip analitikas-literatas taip pat jau įsirašė į istoriją.Kaip politikas? Man mažiausiai norėtųsi apie tai kalbėti, bet tai, kad Kasparovą išrinko «Komitetas 2008» pirmininku, taip pat nemažai pasako.
Kasparovą galima vadinti diletantu daug kame, kas nesusiję su šachmatais, bet tada reikia pamiršti, kad Garis pastoviai rašo politinius straipsnius stambiausioms vakarų leidykloms ir skaito paskaitas autoritetingiausiose auditorijose.Ir jį skaito, ir jo klausosi! Mano manymu, būtent kitų interesų perteklius kažkuriam laikui sužlugdė jo sąjungą su šachmatais. Taip, jis pavargo nuo neapibrėžtumo pasaulio šachmatų pirmenybėse ir FIDE savų pažadų nesilaikymo, bet tai toli gražu ne vienintelė ir garantuotai-ne pagrindinė jo pasitraukimo priežastis.
– Tai yra pagrindinė priežastis, kurios niekas nenori pastebėti, matydami viską jo nedraugų akimis-noras daugiau nuveikti, suspėti gyvenime?
– Visiškai teisingai.Kuo dar Kasparovas nebuvo šachmatų pasaulyje? Daug kas mano, kad išeidamas jis turėjo susigrąžinti iš Kramniko čempiono karūną, bet aš nelaikau Kramniko pasaulio čempionu! Jis-tik komercinio mačo su Kasparovu nugalėtojas.Garis pats ir paskelbė Kramniką čempionu, neturėdamas tam jokios teisės-pasaulio čempiono vardas nėra Kasparovo, Kramniko ar Karpovo nuosavybė. Tai-tik teisė turėti šį vardą tam tikrą laikotarpį, ir šią teisę suteikia FIDE.Sakysite, Prahoje FIDE Kramniką paskelbė «klasikiniu pasaulio čempionu», bet aišku, kad tai tebuvo priverstine sąjunga kilniu tikslu suvienyti šachmatų pasaulį.Dabar Kramnikas pats kalba apie tai, kad «Praha pamiršta», o iš to seka, kad pamirštas ir jo oficialus pripažinimas pasaulio čempionu.
– Kodėl tada Kasparovas priėmė sprendimą išeiti būtent dabar, kai iširo jo mačas su Kasymdžanovu?Tikriausiai jis tikėjo, kad viskas dar susitvarkys? – Aš to negaliu atmesti.Galimybė «įsisukti » į politiką, istoriją ar dar kažkur Gariui egzistavo visada.Paskutiniais metais, suprasdamas jį supantį pasaulį, jis bandė taip sutvarkyti šachmatus, kad visiems būtų gerai.Bet jis matė atvirą kitų šachmatininkų priešiškumą jo skelbiamoms įdėjoms...Kas liečia FIDE, savo didelės gyvenimiškos patirties dėka Kasparovas norėjo tikėti geriausiomis žmogiškosiomis savybėmis, ir kai jam sakydavo, kad reikia dar vos-vos palaukti, jis atidėdavo darbus ir laukdavo, bet kažkuriuo momentu ir jo kantrybė trūko...Tai atsitiko sausį, kai tapo aišku, kad numatytoji dvikova su Kasymdžanovu vėl perkeliama neapibrėžtam laikui. Tada, jei pamenate, jis parašė FIDE atvirą laišką, kuriame pareiškė, kad atsisako dalyvauti pasaulio čempionato «suvienytame cikle», bet, sprendžiant iš visko, tuomet pasitraukti iš viso sprendimo dar nebuvo priėmęs... Man atrodo, Garis pajautė, kad vėl liko vienas, kad jo problemos visiškai nejaudina šachmatų pasaulio! Ir...jam atsibodo kovoti vienam prieš visus.Kažkodėl daugelis galvojo, kad juos kažkas turi išlaikyti, nors ir gyventų jie tik silpnais savo kažkada buvusios šlovės atgarsiais, pagal principą: jei anksčiau buvo gerai-kodėl dabar tai turi būti bloga?O šachmatai nustojo būti visų gerbiama socialine veikla. Prisiminkime: jei anksčiau pirmieji asmenys, valstybių vadovai laikė garbe susitikti su geriausiais pasaulio šachmatininkais, tai dabar apie tai lieka tik pasvajoti.Socialinis žaidimo statusas stipriai susilpnėjo-pakanka paklausti gatvėje: „Kas dabartinis pasaulio čempionas?“, ir niekas jums neatsakys.Todėl nenustebau, kai Garis būtent dabar priėmė sprendimą pasitraukti.Tiesiog nebeliko dėl ko stengtis. Jį juk visą laiką bandė „nustumti į pensiją“: konkurentai, neįveikiantys jo dvikovoje, vis kartojo savuose interviu: “Kiek dar? Šachmatams reikalingos permainos!“ ir t.t.
Šachmatininkai laukė jo pasitraukimo.Ir sulaukė...Štai dabar šachmatams atėjo „šviesus metas“! Pasižiūrėkite, koks buvo Anandas Linarese ir koks-Monake.Ispanijoje jis buvo kažkoks „pridaužtas“, žaidė akivaizdžiai silpnai, nes suprato, kad yra Kasparovo šešėlyje. Dabar, kai „šešėlis“ išnyko, nors tai ir tebuvo viso labo šou-turnyras, įvyko neįtikėtinas persikūnijimas: Anandas kapojo priešininkus į kairę ir dešinę!Tai-visiškai kitas Anandas-negalima sakyti, kad jis atsigavo (kaip Kramnikas, dėl Monako praleidęs varžybas Linarese), jis tiesiog pajuto laisvę.
– Kaip manote, ar Garis, stebėdamas šaunias Anando pergales Monake, negalėjo pagalvoti, kad jis visgi paskubėjo? Yra juk dar parako! – Kaip man pasakojo jo mama, Linarese Gariui buvo proga apsispręsti-prieš turnyro pradžią jis dar nebuvo tikras dėl išėjimo.Bet kai jis galutinai apsisprendė, jį užplūdo palengvėjimo jausmas: žengtas žingsnis,kurį daugelis, vertinant Kasparovo svorį šachmatų pasaulyje, pavadintų savižudybe. Atkrito būtinybė reaguoti į atskirus išpuolius dėl jo dalyvavimo turnyruose ir kovoje dėl pasaulio čempiono karūnos, rūpesčiai apie tai, kad čempionatas aplamai įvyktų, ir t.t. Svarbu, kad šis palengvėjimo jausmas neperėjo į kažkokią tai nirvaną, jis tęsia darbus ir politinę veiklą, kas verčia jį palaikyti savo tonusą.
– Bet nepaisant to, Kasparovo mama verkė spaudos konferencijoje, kurioje Garis pareiškė išeinąs iš šachmatų... – Atleiskite, bet tuo momentu jiems abiems baigėsi svarbus, galbūt svarbiausias jų gyvenimo etapas! Aš įsitikinęs: kokie dideli bebūtų Kasparovo pasiekimai politikoje, jie niekada negalės prilygti jo pasiekimams 64 langelių lentoje.
– Ar Jūs manote, kad Kasparovas-iškiliausias visų laikų ir visų tautų šachmatininkas? – Neseniai Kasparovo paprašė įvardyti trejetą pačių iškiliausių šachmatininkų, ir jis atsakė: «Jei aš pasakysiu tris, tai įžeisiu visus likusius, o aš juos visus laikau didžiais!». Tai žodžiai žmogaus, kuris gyvenime matė ir šilto, ir šalto ir todėl supranta, kad į olimpą įkopia tik didieji šachmatininkai. O iš jų tarpo rinkti patį geriausią-nedėkingas užsiėmimas.Ir aš tuo neužsiimsiu. – Bet jei spręsti pagal pasiekimus, pagal tai, kiek laiko išbūta viršūnėje... – Norint galima Kasparovo epochą sulyginti su Larseno ar Botviniko epochomis, bet reikalas tame, kad ir vienam, ir kitam jų aktyvūs šachmatų veiklos periodai ne kartą buvo nutrūkę, o Garis savo vietos istorijoje neužleido ištisai! Akivaizdu, Kasparovas-pastebimiausia figūra čempionų rikiuotėje, tai visiškai suprantama.O dėl to, kelintu numeriu jis toje rikiuotėje stovi, bijau, galiu būti neobjektyvus.
– Jūs pažįstami daugiau 30-ies metų. Gal galite prisiminti pačius ryškiausius bendro darbo su Kasparovu epizodus, tai, be ko dabar neįsivaizduotumėte savo gyvenimo? – Žinoma, nei su niekuo nesulyginama kovų su Karpovu epopėja!Visi kiti mačai, vykę po 1990 metų, buvo mažiau ryškūs ir negalėjo būti lyginami su tomis kovomis nei įtampos, nei įdėtų moralinių bei fizinių jėgų aspektais. Čia buvo ir puikių pasiekimų, ir kūrybinio nuosmūkio (iš abiejų pusių), buvo begalė politinių intrigų ir išdavysčių tarp priešininkų komandų...Karpovo ir Kasparovo mačuose buvo absoliučiai visko!Kaip sakoma, ir juoko, ir ašarų-tai buvo labiausiai įtemptas ir mano, ir Kasparovo gyvenimo etapas. Tai niekada nepasimirš ir nebus užgožta kažkuo kitu.
– Iš esmės, tai buvo pats ryškiausias mačas šachmatų istorijoje... Kadaise buvo keliolika iš eilės Botviniko ir Smyslovo mačų.Kalbant apie kūrybinių antipodų kovą, būtina prisiminti Botviniko ir Talio mačą ir revanšo mačą, bet visi jie buvau daugiau individualūs.Karpovo ir Kasparovo mačuose kovos vyko ne tik šachmatų lentoje, vyko ir dviejų formuočių kova. Tai buvo ir dviejų labai priešingų asmenybių kova, be to, juos rėmė visai skirtingos politinės jėgos, kurios visais įmanomais būdais stengėsi palaikyti savo favoritą, ir t.t. Tie mačai prikaustė viso pasaulio dėmesį, niekada anksčiau Vakarų pasaulyje nebuvo tokio susidomėjimo dviejų Tarybų Sąjungos šachmatininkų kova.Savo rezonansu juos galima sulyginti nebent su maču tarp R. Fišerio ir B.Spaskio, vykusiu Reikjavike 1972 metais. Dabar Garis subrendo-jei anksčiau jis praktiškai be pasiruošimo veldavosi į bet kurią kovą, tai dabar jis, ačiū Dievui, pirmiausia apsižiūri aplinkui: o ar verta?
– Ar nemanote, kad Kasparovo gyvenimas emocine prasme buvo kažkiek sutrumpintas, turiu omenyje frazę, kurią 22mečio Kasparovo triumfo dieną ištarė T.Petrosiano našlė: «Man gaila Jūsų, nes ryškiausias Jūsų gyvenimo momentas-jau praeityje!» ? – Rona Jakovlevna išmintinga moteris, bet čia, manau, ji pernelyg sureikšmino iškovotos karūnos vertę. Taip, grynai sportine prasme tai, be abejonės, viršūnė, bet po jos sekė ir kitos viršūnės.Ir jų Kasparovo kelyje buvo aibė! Taip, jis tapo pačiu jauniausiu pasaulio čempionu, bet kada Garis pirmasis istorijoje peržengė 2800 reitingo barjerą-ar tai ne viršūnė?Iki šių laikų niekas negali net priartėti prie tokio rezultato, (2006m.spalio mėn. V.Topalovas-2813) jau nekalbant apie visų laikų rekordą -2851 ir tai, kiek laiko jis šį rekordą sugebėjo išlaikyti!
– Kokiu būdu Kasparovui tokį ilgą laiką pavyko išsaugoti ir motyvaciją, ir norą kautis? Kuo jis išskirtinis šia prasme? – Kiekvienas žmogus, ilgą laiką būnantis „ant bangos“, pirmiausia turi turėti neįtikėtiną energijos užtaisą. Aš, pavyzdžiui, negaliu teigti, kad absoliučiai visi pasaulio čempionai tai turėjo. Ir tuo pačiu pasakysiu, kad pavyzdžiui Korčnojus, nors ir netapo pasaulio čempionu, turi tokį energijos užtaisą, kad net ir būdamas 70-ies su virš metų nepasitraukė iš šachmatų ir vis dar tebesikauna prie šachmatų lentos! Tą patį pasakyčiau apie Garį. Jo neišsenkantis vidinės energijos užtaisas... Dabar atsirado daug didmeistrių, kurie niekur nenueis tik todėl, kad (tai jie patys sako savo interviu) jie labai mėgsta pailsėti ant kanapos.Garis to niekada nemėgo, net kėdėje išsėdėti jam būdavo sunku-jis vis vaikštinėdavo, todėl, kad vis ieškodavo sprendimų, veržėsi išbandyti ką nors naujo, įdomaus (beje, nebūtinai šachmatuose), jam tiesiog nebuvo kada ilsėtis ant kanapos.
– Kokia, Jūsų manymu, Kasparovo charakterio sąvybė leisdavo jam nusiraminti? – Kalbant apie šachmatus, viską lėmė milžiniška meilė jiems. Garis iš tikro mylėjo ir tebemyli šachmatus.Kad ir dabar: aš, žinoma, padedu jam rašyti jo darbą, bet rašo jį taigi jis pats.Viską-nuo įdėjos iki sudėliojimo, įskaitant atranką ir pradinę partijų analizę, atlieka jis pats. Toliau aš «išgryninu» analizes, įlieju joms papildomos informacijos, po ko jis vėl viską iš naujo tikrina (gali pusę išmesti, gali palikti ir viską-ir mes kartais ginčijamės iki užkimimo).Jis darbui atiduoda save visą!Pažvelkite į informacijos, su kuria jis dirba, apimtis ir pasakykite-ar gali eilinis žmogus, visiškai abejingas tam reikalui, visą tai aprėpti, dirbti kokybiškai ir su pasitenkinimu? Jį, žinoma, gelbsti tai, kad jis skaito ne eilutėmis, o ištisais puslapiais, iš kur jam dar liktų laiko politikai. Jei pamenate, kai Bronšteinas kartu su Vainšteinu rašė savo knygą «Tarptautinis didmeistrių turnyras», jis praktiškai metus buvo pasitraukęs nuo šachmatų: nelošė nei viename turnyre, netgi praleido Sąjungos pirmenybes-o tada tai buvo neeilinės varžybos!Palyginus su tuo, kuo šiandien užsiima Kasparovas, tai tebuvo plonytė knygiūkštė...
– Dabar paklausiu to, ką norėtų sužinoti daugelis šachmatų mėgėjų: ar Jūs tikite, kad Kasparovas sugrįš?Ar tam yra objektyvios prielaidos?Ir svarbiausia, ar sugebės jis sugrįžti buvusiame «terminatoriaus» lygyje?! – Energijos Gariui dabar neatimsi, nors jis kartais paniurzga: «Buvo laikai, kai viskam pakako jėgų!» Bet jų visgi pakanka, bet kuriuo atveju Garis jų turi ne mažiau, nei jo jaunesni priešininkai.Net jei jis nuspręstų nebegrįžti į šachmatus kaip žaidėjas-praktikas, mes vis tiek apie jį dar išgirsime-greičiausiai bent kaip apie organizatorių. Kas bus toliau, spėlioti nesiimu-gyvenimas kupinas netikėtumų. Dabar jis keleriems metams į priekį turi savo knygą «Mano didieji pirmtakai», šachmatų «Kasparovo fondas» JAV projektą.Kodėl JAV, o ne Rusijoje?Labai paprasta: ten duoda pinigus, o čia tai niekam neatėjo į galvą.Atėjo «patogių žmonių» epocha, o nei Kasparovas, nei aš tokių žmonių kategorijai nepriklausome.Mes-nepatogūs: turime savo nuomonę ir mums neįsakysi, mus galima tiktai įtikinti.
– Jūsų manymu, ar turi Kasparovas norą mokyti, perduoti savo žinias? – Jei prisimenate, Kasparovas buvo Botviniko asistentu, net «Botviniko mokykla» savo laiku tapo «Botviniko-Kasparovo mokykla ». O dėl Gario pomėgio dalytis savo žiniomis... Juk jis jau ne vienerius metus vadovaujantiesiems vadybininkams skaito paskaitas apie tai, kaip šachmatai padeda priimti sprendimus pačiose įvairiausiose gyvenimo srityse, o dabar ruošiasi dar ir parašyti knygą šia tema, beja, teises į šio darbo publikavimą jau nupirko dešimtys pasaulinio lygio leidėjų ir ši knyga bus išversta iš karto į 15 kalbų. Jei kalbėti apie darbą šachmatų srityje, Garis savo fondo jėgomis prieš moterų olimpiadą Kalvijoje pravedė treniruočių stovyklą JAV moterų rinktinei. Jis būtų mielai padėjęs ir mūsų merginoms, bet nei karto negavo Rusijos šachmatų federacijos kvietimo... Aš jau nebekalbu apie istoriją, kai buvo atidaroma buvusių Botviniko mokinių mokykla.Buvo konkretūs pasiūlymai ir iškalbingas atsakymas-tyla. To pasekoje atsirado «Barejevo mokykla». Akivaizdu, kad Rusijoje Kasparovas niekam nereikalingas! Galbūt jo pasirodymas tokiame amplua kažkam trukdo? Kasparovo kaip šachmatininko atminimas energingai naikinamas.
– Savo interviu leidiniui «Спорт-экспресс» į klausimą, ką jam davė šachmatai, Kasparovas atsakė vienareikšmiškai: «Jie man davė viską!» – Be abejo! Šachmatai jam suteikė pergalių, ir labai didelių, vertų epochos vardo, džiaugsmą, šlovę, galimybę keliauti po pasaulį ir angliškai kalbėti taip, kaip ir rusiškai... Turėdamas Rusijos pilietybę, jis pilna to žodžio prasme tapo «pasaulio pilietis», bet tuo pačiu niekada nepamiršta savo ištakų..
– Kaip galvojate, ar Garis dabar laimingas? – Sunku pasakyti...Kai baigi kokį nors darbą, galima susumuoti rezultatus.Ką tik jis baigė dalyvauti turnyruose, ir jei jo paklaustume, ar jis dėl to džiaugiasi, greičiausia išgirstumėme atsakymą «Taip!» Dėl viso kito... Garis rašo knygą, kuri laikui bėgant taps «Šachmatų biblija», nes joje aprašytos tos kovos, kurių mes niekada daugiau nebepamatysime.Dėl to jis taip pat laimingas, nes darbas vyksta ir matyti, kad jis baigsis laiku ir gerai. Kas dėl jo politinės veiklos, Kasparovas ėjo į politiką, nes nori, kad Rusijoje triumfuotų teisybė: jis sugalvojo kažkokią tai visuomeninę santvarką, kurią laiko teisinga ir kovoja už šią įdėją.Ji gal ir teisinga, bet kertasi su dabartinės šalies vadovybės politika. Dėl šios priežasties aš kartais vadinu jį Don Kichotu ir labai nenoriu, kad Garį ištiktų šio herojaus likimas.
Евгений АТАРОВ, žurnalistas www.chesspro.ru Išvertė www.chesslyga.lt |